PREPORUČUJE SE DISKRECIJA GLEDANJA Film sadrži materijale za odrasle, neprikladan jezik i prizore nasilja
Vojnici se prilagode.
Odete tamo sa jednim razmišljanjem i onda se adaptirate.
Prilagodite se strahotama rata. Adaptirate se na...
RODŽER HERIS Marinci ubijanje i umiranje.
Nakon nekog vremena vam više ne smeta.
Dobro, ja bih rekao da vas ne smeta toliko.
Kad sam prvi put došao u Vijetnam tamo su bile neke...
tamo su se dešavale neke interesantne stvari i pitao sam neke od marinaca.
Shvatio sam da je ovo rat i ovo je ono što mi radimo.
I to mi se urezalo u glavu. Ovo je rat. Ovo je ono što mi radimo.
I nakon nekog vremena... to prihvatite.
Ovo je rat. Ovo je ono što mi radimo.
VIJETNAMSKI RAT
Došao sam ovde večeras da vam govorim o Vijetnamu.
Postoji napredak u samom ratu,
prilično dramatičan napredak obzirom na situaciju
koja je zapravo vladala tamo kad smo poslali trupe 1965.
Pritisak Vijet Konga na ljude je slomljen.
# Ako možeš razmišljati pribrano
# onda dođi preko kod mene
# držaćemo se za ruke, U leto 1967,
# i onda gledati izlazak sunca ljudi koji su nadgledali rat u Vijetnamu
# sa dna mora su spolja ostali optimistii, kakve god privatne sumnje su možda imali.
# Ali najpre, imaš li iskustva?
# jesi li ikada to iskusila?
# Pa, ja jesam Američka vojna komanda u Vijetnamu, MACV,
# Znam, je tvrdila da su ubili 200.000 neprijateljskih vojnika
# znam da verovatno vrištiš i plačeš i rekli su predsedniku da su sve bitne "tačke ukrštanje",
# da ti to tvoj mali svet neće dozvoliti trenutak kada američke i snage ARVN-a ubijaju
# ali kome u tvom ništavnom malom svetu više vojnika Vijet Konga i Severnog Vijetnama
# pokušavaš to da dokažeš nego neprijatelj može da zameni, izgleda dostignute
# od zlata si i, eh, ne možeš biti prodata u skoro čitavom Južnom Vijetnamu.
# Dakle uh, jesi li iskusila? Ali su Sjedinjene Države pretrpele skoro 75.000 gubitaka.
# jesi li ikada to iskusila? Do 4. jula, 14.624 Amerikanca su poginula,
# Pa, ja jesam i nezvanično, mnogi oficiri su bili mnogo
manje optimistični nego njihovi komandanti.
Iz Sajgona, R.W. Epl iz Njujork Tajmsa je sažeo
njihovo viđenje: "Pobeda nije nadohvat ruke," pisao je...
zapravo je, "možda izvan domašaja".
Bila je istina da je neprijatelj retko dobijao bitku na tradicionalni vojni način
koji su vodili Amerikanci na terenu.
Ali je takođe bilo tačno da se nijedna američka pobeda
nije činila važnom.
Razbijene neprijateljske jedinice su brzo bile popunjene i ponovo naoružane.
Pacifikacija... osvajanje srca i umova naroda Južnog Vijetnama... nije radila.
Sajgon je i dalje kontrolisao samo delić zemlje približno veličine Floride,
a njegova vlada je ostala nepopularna i prožeta korupcijom.
Predsednik Džonson je bio prisiljen da podigne poreze
kako bi pokrio porast ratnih troškova.
Njegov ambiciozni socijalni program... njegov Rat siromaštvu...
je bio u povlačenju.
# Mogu da čujem trube i violine u daljini
# mislim da dozivaju tvoje ime Tog leta će rasni nemiri zahvatiti američke gradove.
# Možda sada ne možeš da ih čuješ,
# ali moći ćeš (haha)
# ako me budeš držala za ruku Predsednik će morati da pošalje vojsku u Detroit
da okonča 5 dana nereda
koji je ostavio 43 mrtva i stotine porušenih zgrada.
Još 26 je poginulo u Njuarku, Nju Džersi,
pokazujući još jednom koliko je veliki jaz
ostao između crnih i belih Amerikanaca.
Samo trećina zemlje je videla neki znak progresa u Vijetnamu,
ODBIJTE REGRUTACIJU a pola države sada nije odobravalo
AMERIKO, razmisli PROBUDI SE, mir predsednikovo vođenje rata.
U međuvremenu, Le Zuan i njegovi drugovi koji su upravljali u Hanoju,
su u tajnosti planirali novu ofanzivu
za koju su verovali da će uništiti ono što su nazivali
marionetskom vladom u Sajgonu...
i uveriti Sjedinjene Država da se rat nikad ne može dobiti na bojnom polju.
Postoji jedna stara priča da su 1967,
otišli u podrum Pentagona
gde su centralni kompjuteri zauzimali čitavo prizemlje,
i da su stavili na kartice za bušenje sve
DŽEJMS VILBENKS Vojni savetnik što su mogli kvantifikovati, broj brodova, aviona, tenkova, helikoptera,
artiljerije, mitraljeza, municije... sve što se može kvantifikovati.
Stavili su to na ulaz i upitali, "Kad ćemo pobediti u Vijetnamu?"
Otišli su u petak. Stvar je radila čitav vikend.
Vratili su se u ponedeljak i bila je jedna kartica u izlazu
i pisalo je, "Pobedili ste 1965."
Jedini problem je da se neprijatelj pita a njega nije bilo na karticama.
5. Epizoda Ovo je ono što radimo ( Juli - Decembar 1967 )
Bilo je skoro pola miliona američkih vojnika u Vijetnamu
do sredine 1967,
sa još hiljadama koji su bili na putu.
Samo 20% njih je ikad bilo u borbi.
Ostali su služili u jedinicama za podršku.
Niko od njih nije mnogo znao o ljudima
protiv kojih... i za koje... je od njih traženo da se bore.
Vojnici su Vijetnamce zvali "žutaći",
izraz prvi put korišten od strane marinaca,
koji je upućivao na ljude Haitija i Nikaragve
tokom američke okupacije ovih zemalja,
a kasnije se primenjivao na azijskog neprijatelja u Koreji.
Ili "slops", epitet za Japance tokom rata na Pacifiku...
ili "dinks", australijski izraz za Kineze.
I tako vas na osnovnom treningu uče
RION KOZI Vojska da ćete se boriti protiv žutaća.
Bio je to deo pesme koju ste pevali
dok ste džogirali niz put.
Dok ste prolazili kroz obuku sa bajonetom, niste govorili o Vijetnamcima.
Uvek ste govorili o žutaćima.
Vijetnamci bi mogli biti ljudi,
ali žutaći su... su bili blizu tome da budu životinje.
Vojnici su zvali vijetnamske kuće "udžericama",
iskvarena japanska riječ za mesta stanovanja
koju su naučili tokom bitke za Okinavu u 2. Svetskom ratu.
Vojnici su nazivali starije vijetnamske žene "mama san,"
termin koji su koristili za žene koje su vodile kupleraje u okupiranom Japanu.
Vijet Kongovci i Severnovijetnamci su vojnike nazivali, "okupatori", "imperijalisti,"
i (govori vijetnamski)... "američki banditi."
Južni Vijetnam je bio podeljen u četiri taktičke zone.
Do leta 1967, američke trupe su se borile u sve četiri.
U IV korpusu, zvanom "Mornarica braon voda"
patrolirali su rekama, kanalima i močvarama
gusto neseljene delte Mekonga,
tražeći neprijatelja.
U III Korpusu, vojska je nastavila da čisti guste džungle "Gvozdenog trougla",
utočišta Vijet Konga blizu Sajgona
koja bi trebala da je trajno očišćena od neprijatelja
velikim američkim operacijama ranije te godine.
U II Korpusu, serija krvavih bitaka na Centralnim visoravnima oko Dak Toa
je privremeno potisnula severnovijetnamske trupe
nazad u Kambodžu i Laos.
Ipak će se najjače bitke voditi u I Korpusu,
sačinjenom od pet najsevernijih provincija Južnog Vijetnama,
gde će marinci podneti svu težinu borbi.
Više od 2,5 miliona ljudi je živelo tamo,
ali samo 2% njih u uskim rečnim dolinama gde se uzgajao pirinač
uzduž Južnog kineskog mora.
Marinci su želeli da iskorene Vijet Kong tamo,
i da obezbede sigurnost ljudima,
selo po selo, zaseok po zaseok.
Ogromne, uglavnom prazne planine koje su se protezale
na zapad sve do Laosa, marinci su tvrdili,
mogle su biti ostavljene neprijatelju.
"Pravi rat je među ljudima," rekao je marinski general Viktor Krulak,
"a ne među planinama."
Ipak, general Viljem Vestmorlend,
američki komandant se bojao da su hiljade regularnih vojnika Severnog Vijetnama,
NVA, planirali da zauzmu dve najsevernije provincije.
Nalaženje i njihovo uništavanje je ostao njegov prvi cilj.
Insistirao je da Treća marinska divizija
krene severno da se suoči sa tim,
uspostavi bazu u Dong Ha i uporišta u Đio Linu,
Kon Tijen, Kamp Lo, Kamp Kerol, Rokpil i Ke San.
Ke San je nadzirao Rutu 9, put Istok-Zapad
za koju se Vestmorlend nadao da će
jednog dana po njoj ići američke trupe preko granice u Laos,
odakle su iz Severnog Vijetnama ljudstvo i potrepštine
tekli južno Ho Ši Minovim putem.
Ali hiljade marinaca koji su nadzirali granicu
će se naći unutar dometa vrlo precizne
artiljerije i raketnih lansera Severnog Vijetnama
sakrivenih unutar demilitarizovane zone.
Recite mi... Došli ste ovde kompletni?
Imao sam 13 ljudi kad sam ovde došao.
A sada, 4 dana kasnije, koliko vas je još ovde? - 6.
Puške se zaglavljuju, blato je... ono sve usporava.
A artiljerija dolazi sa svih strana.
Ponekad postaje prilično uzaludno i frustrirajuće.
Ne mogu reći da sam ukočen od straha, ali se plašim.
Mislim, nakon nekog vremena znaš da će doći.
I ne možeš ništa učiniti u vezi toga. I samo gledaš u Boga.
# Pa, izgledam vrlo neuredno
# sa bradom i brkovima
# I sve sam podredio muzici Redov prve klase Džon Muzgrejv
# i uvek sviram da zaradim iz Fermunta, Misuri, koji se dobrovoljno pridružio 3. marinskoj diviziji,
# nemam vremena za ljubav jer mi je vreme isplanirano je poslat u bitkama oštećeno područje oko Kon Tiena,
# da sedim tamo i stvaram te divne stvari par kilometara južno
od demilitarizovane zone. # Ali ja sam muškarac, da jesam, i ne mogu da odolim
Mi marinci iz severnog I Korpusa, 3 marinske divizije
DŽON MUSGREJV Marinci u proleće i leto 1967
smo DMZ nazivali "Zona mrtvih marinaca".
1. bataljon Muzgrejva je već pretrpeo
mnogo žrtvava u seriji krvavih čišćenja
da se verovalo kako ta jedinica ima lošu sreću.
Nazivali su ih "Hodajući mrtvaci".
Pridružio sam se marincima da budem u prvom timu.
I osećao sam da nisam...
u prvom timu dok nisam otišao severno da se borim sa NVA.
Nikad nisam požalio zbog te odluke.
Bilo je trenutaka kad smo bili pod artiljerijskom vatrom,
kada sam pomišljao, "Na šta si mislio?"
U kratkim crtama: Ako poživim da budem 63 godine star,
ne želim da se pogledam u ogledalu jednog jutra,
i ugledam čoveka koji nije uradio sve u šta je verovao,
da je dozvolio da neko drugi uradi teži deo.
Svaki veći kontakt sa NVA kojeg se sećam je
bio iniciran tako što su nam postavili zasedu.
Ne bi napali ukoliko ih nije bilo više od nas.
Mi smo se borili u njihovom dvorištu.
Oni su znali teren, mi nismo.
Bili su stvarno dobri.
Amerikanci su imali slabost.
LE VAN ČO Severnovijetnamska vojska Pušili su cigarete i ostavljali trag koji smo mogli lako pratiti.
Severnovijetnamci su nosili sovjetske, naizgled neuništive AK-47.
Marinci su se morali boriti sa novoproizvedenim M-16 puškama
koje su neko vreme imale potencijalno fatalnu manu:
trebalo im je stalno čišćenje
i često su se zaglavljivale usred borbe.
Njihove puške su radile, naše nisu.
M-16 je bila govno.
Ne možete slati metke na neprijatelja i biti efikasni.
A ta puška se stalno zaglavljivala.
Kad je neko od njihovih vojnika bio ranjen ili ubijen
HO HU LAN Severnovijetnamska vojska i drugi pritrčao da povrati telo,
mogli smo i na njega pucati.
Moja mržnja prema njima je bila čista. Čista.
Mrzeo sam ih tako mnogo.
I tako sam ih se bojao.
Čoveče, bio sam prestravljen od njih.
I što sam uplašeniji bio, više sam ih mrzeo.
Simpatija i mržnja su bile isprepletene.
Ali na bojnom polju, mržnja je bila dominantna.
Amerikanci su bili rešeni da nas ubiju.
A i mi smo bili rešeni da ubijemo njih.
Ubio sam samo jedno ljudsko biće u Vijetnamu.
I to je bilo prvi put da sam ikog ubio.
I bio sam bolestan u vezi ubijanja tog tipa
i razmišljanja da ću morati da radim ovo
u narednih 13 meseci. Poludeo bih.
Onda sam video marinca kako staje na odskočnu minu,
i tada sam napravio moj ugovor sa đavolom
i rekao sam, "Nikada neću ubiti drugo ljudsko biće
"dok god sam u Vijetnamu."
"Ipak, uništiću onoliko žutaća koliko mogu naći."
"Napuniću onoliko dinksa koliko mogu naći."
"Nadimiću onoliko zipova koliko mogu naći."
"Ali neću ubiti nikoga," znate?
Pretvorite subjekt u objekt.
To je uvod u rasizam.
Ispalo je kako je to bilo veoma neophodno sredstvo...
kada imate decu koja se za vas bore u ratu,
da oni ostanu zdravi radeći svoj posao.
Na jednoj ranoj patroli, Mazgrejv je gledao
kako se američki avion spušta dole da baci napalm na neprijateljske trupe
koje su se skrivale iza vegetacije.
Mogao je čuti kako njihovi AK-47 pucaju na avion
sve do trenutka kada su zahvaćeni plamenom.
"Ako je neprijatelj spreman da tako umre," mislio je,
"ovo će biti jedan jako dugačak rat."
Znali su da ako nas zaskoče iz blizine i dođu među nas,
mi ne bismo mogli pozvati vazdušne udare na sebe.
Te borbe smo nazivali gužvom.
Bile su vrlo bliske. I bile su vrlo smrtonosne.
I bile se apsolutno zastrašujuće.
Marinci su bili previše razvučeni da bi držali ijedan deo teritorije
za koji su se tako žestoko borili da ga zauzmu.
Ponovo i ponovo bi bili slani od jednog uporišta do drugog duž DMZ,
u potrazi za neprijateljskim vojnicima.
Razočarenje je za mene počelo kad smo se počeli vraćati
da se borimo na mestima na kojima smo se već borili.
Borili smo se, zauzeli ih i onda ih ostavili
i NVA bi se vratila nazad.
Ne voliš da budeš ranjen na mestima na kojima si bio ranije.
Rat je posao sa nekretninama.
Trebali smo uzeti nekretninu od neprijatelja i onda sprečiti neprijatelja da ih ponovo uzme.
2. jula 1967, 1. bataljon je krenuo
u još jedno čišćenje terena severoistočno od Kon Tiena.
Kada su došli do raskrsnice zvane "Tržnica",
oko 2 km od njihove baze, upali su u zasedu.
Jedna četa je praktično uništena.
Četa Džona Mazgrejva je požurila da spasi preživele,
ali je i ona takođe priklještena.
Bio je to jedan od najgorih dana koje se marinci imali u Vijetnamu:
53 mrtva i 190 ranjenih su odneseni sa bojišta.
34 mrtvih je moralo biti ostavljeno,
a kada su se marinci pod borbom vratili
2 dana kasnije da povrate njihova tela,
našli su da je dosta njih umrlo
jer su se njihove M-16 puške zaglavile kad se neprijatelj približio.
Mnogi su bili pogubljeni, upucani u lice ili u potiljak iz blizine.
Neka tela su bila minirana minama iznenađenja, druga su osakaćena.
Štab marinskih amfibijskih snaga
je bio tako očajan da dođe do severnovijetnamskih zarobljenika,
da su ponudili tri dana u domaćem odmaralištu
ako dovedemo zarobljenika.
Da, srećno. Znate?
Znate li ko... šta mi radimo tamo?
Znate li sa kim se borimo?
Hoću da bude jasno, nismo mučili zarobljenike
i nismo ih sakatili.
Ali da bi bio zarobljenik, morao si to učiniti otpozadi.
Ako je bio... upao u naše ruke on je najebao.
Ne znam kako da ovo objasnim, a da ima smisla.
Roksburi, gde sam odrastao, je bio afro-američki kvart,
a Južni Boston je bio irsko-katolički bastion.
Znate kako, bilo je dosta mržnje.
Ljudi od tamo su mrzeli nas, mi smo mrzeli njih.
RODŽER HERIS Marinci I ironično...
Znate, završite u ratu.
A Vijetnamce nije briga jeste li iz Roksburija ili Južnog Bostona.
Oni vas vide kao Amerikanca.
I žele da vas ubiju jer ste Amerikanci.
Redov Rodžer Haris se pridružio marincima delom, kako je rekao,
jer je želeo da bude "gladijator,"
ubica neprijatelja njegove zemlje.
28. jula, dve nedelje nakon
što je gadno postradali 1. bataljon Džona Mazgrejva
povučen na odmor i oporavak,
Rodžer Haris i 2. bataljon su premešteni izvan Kon Tiena
u južnu polovinu same demilitarizovane zone.
Želeli smo da se severnovijetnamska armija izloži.
U osnovi, bacite mamac tamo,
i onda možete pozvati vatru i sručiti pakao na njih.
Bataljon Rodžera Harisa je napredovao kroz DMZ
preko lošeg kolskog puta koji je vodio do reke Ben Hai.
Ali planeri nisu shvatili da je betonski most
preko neprohodnog potoka
bio previše uzak i slab da bi podnosio oklopna vozila.
Sada marinci nisu imali izbora osim da
prekrše osnovno pravilo pešadijske taktike...
da se okrenu nazad i vrate putem kojim su i došli.
Neprijatelj je čekao.
Velike zasede...
i, puno mrtvih.
I... ludilo.
Marinci su bili prisiljeni da prođu kroz krvavi špalir minobacača,
mitraljeza i raketnih bacača.
Imao sam najveće poštovanje za severnovijetnamske vojnike.
Kada vidite da neko iskoči i krene na tenk,
sa velikim 12,7 mm mitraljezom na njemu
i sa topom od 90 mm na njemu,
i kada individua krene na tenk, mislim da to nešto govori.
Četa Rodžera Harisa je držala začelje,
napadana od neprijatelja sa svih strana.
Marinci su se teturajući izvukli iz DMZ-e
zajedno sa izubijanim oklopnim vozilima
pretrpanim mrtvim i ranjenim Amerikancima.
Bataljon je pretrpeo 214 žrtava.
Nije bio uopšte dobar dan za marince.
Puno ljudi je poginulo. Ljudi su ostajali bez noga.
Ljudi su pregaženi tenkovima.
Ne želim o tome da pričam jer je to...
nije dobar dan, nije bio dobar dan.
Gonili smo 2 američke čete 3 dana.
LO KHAK TAM Severnovijetnamska vojska Tragali su za nama, ali smo ih zaobišli.
Moja četa se probila između američkih položaja
i uništili smo obe čete.
Ali je cena koju smo platili bila visoka.
Imao sam 90 ljudi. 60 do 70 je poginulo ili ranjeno.
Kad smo se vratili u bazu, bili smo u žalosti nekoliko dana.
Nisam mogao da jedem ni spavam od tuge zbog
gubitka mojih ljudi. Samo sam plakao.
Primio sam medalju, "Herojski ubica Amerikanaca".
Ali smo platili cenu u krvi naših drugova.
Ovo je "bau cu", dan za glasanje u Vijetnamu,
i to je svečani dan u selu Hung Tao Fu
i u drugim selima širom zemlje.
Ovi ljudi su obukli svoju najbolju odeću za to.
Južnovijetnamski premijer Vin Kao Ki
je slomio budističku opoziciju 1966,
ali je bio prisiljen od Amerikanaca i svojih političkih rivala
da napravi makar probni korak ka demokratiji...
izbor nacionalne skupštine, novi ustav i obećanje izbora
za predsednika i potpredsednika.
Ali kad je Kijov stari suparnik, Vin Van Tiu objavio
da želi da izazove Kija za glavnu poziciju,
stvari u Sajgonu su pretile da će se opet raspasti.
Gledali smo rivalstvo između Tija i Kija.
I to je bila igra.
U Vijetnamu, zemlja je gledala kao... kao da gledamo... film.
A i Tiju u Ki su takođe gledali,
FAN KVANG TJUE Sajgon ne na to ko ima podršku ljudi,
već ko ima podršku Amerikanaca i Bele kuće.
Elzvort Banker, američki ambasador, pozvao je obojicu ljudi u svoju rezidenciju
i upozorio ih da Sjedinjene Država neće tolerisati još jednu borbu za vlast:
Tiju i Ki se trebaju sresti sa kolegama generalima
i odlučiti ko će se kandidovati za predsednika
a ko će biti njegov potpredsednik.
Tiju je izbio na vrh.
Bio je skroman i smiren,
većinom zainteresovan za akumulaciju moći i ličnog bogatstva
i smatralo se malo verovatnim da će ikad osramotiti Vašington.
Ki će biti njegov potpredsednik.
Zajedno su osvojili samo 35% glasova.
Nikome ko je pozivao na okončanje rata nije bilo dozvoljeno da se kandiduje.
Mnogi budisti su bojkotovali izbore,
a zastrašivanja Vijet Konga su mnoge sprečili da izađu na birališta.
Ministarstvo inostranih SAD je ipak odmah proglasilo izbore kao važan "korak napred".
Mnogi Južnovijetnamci su verovali da je mera stabilnosti konačno dostignuta.
Ostali nisu bili tako sigurni.
U smislu korupcije, da, bili su korumpirani.
I Tiju i Ki su zloupotrebljavaju svoj položaj.
Platili smo vrlo visoku cenu što smo imali lidere
kao što su Ki i Tiju.
I nastavljamo da plaćamo tu cenu.
INDIJANA ILINOIS DRŽAVNA GRANICA
Moj otac je bio u Armiji SAD.
A onda, kada je došlo vazduhoplovstvo, prešao je tamo.
Odrastala sam izvan zemlje
EVA DŽEFERSON PATERSON Ilinois u rasno neodvojenim okruženjima.
Obično sam bila jedina crnkinja u razredu.
Ako pogledate na moje slike iz škole, izgledam
kao malo parče čokolade u vanila sladoledu.
Uvek sam bila dobra učenica.
Sećam se kako su ljudi govorili, "Oh, ti govoriš jako dobro."
A neizgovoreni deo je bio "za crnu curicu",
verovatno za crnčugu ili obojenu, u tom trenutku.
Otac Eve Džeferson je služio godinu u vazdušnim bazama u Vijetnamu
i vratio se kući uveren da Sjedinjene Države nemaju zašto da budu tamo.
Ali kada je njegova kćerka krenula na Severozapadni univerzitet
u čikaškom pregrađu Evanston u septembru 1967,
rat nije bio dominantan u glavama studenata.
Rat zbilja nije bio problem.
Nešto kao, "Ne, predsednik ima naše najbolje interese na srcu.
"On će naravno voditi rat koji ima smisla."
Mislim da se i većina Amerikanaca osećala tako.
Na Univerzitetu Nebraske,
Džek Tod je takođe podržavao rat.
Osećao je to tako jako da je 1966 pristupio
obuci za marinskog oficira.
Otišao sam u marinski korpus
DŽEK TOD Univerzitet Nebraske misleći da je to sve ono što sam želeo da radim.
Moj cilj je bio da budem komandir, komandir voda u Vijetnamu.
Ali kako je vreme prolazilo i rat se nastavljao,
Tod i mnogi od njegovih kolega studenata
su počeli da menjaju mišljenje.
IZAĐITE IZ VIJETNAMA Svi mladi ljudi prolaze kroz promene.
Ali mi smo prolazili kroz astronomske promene tako velikom brzinom.
Sva muzika, kultura, sve što smo slušali,
sve o čemu smo mislili se transformisalo
a u srži svega toga je bio Vijetnam, Vijetnam, Vijetnam.
To je stalno išlo u pozadini.
Najpre je bilo kao pozadinski šum, a onda je to postao slon u sobi.
I onda taj slon sedi u vašoj glavi i mi... nismo mogli pobeći od toga.
Tod je pohađao oficirsku školu
u kampu Apšur u Kvantiku, Virdžinija.
Dileme oko rata su ga i tamo pratile.
Mislim da su emocionalne stvari koje su se dešavale na terenu,
fotografije koje smo videli, novinske slike,
i činjenica da nije bilo vidljivog napretka,
to je zbilja počelo da nagriza ono što smo mislili.
U leto '67 sam bio u kampu Apšar,
želeći da ubijam Vijetnamce.
A u oktobru sam bio potpuno protiv rata.
Vestmorlend je došao prošle noći do mene.
LINDON DŽONSON Predsednik Sjedinjenih država I kaže da je koncentrisao više vatrene moći
i bombardovanja prošle nedelje u DMZ-u
i oni su koncentrisali više vatrene moći na nas nego ikad
u jednakom periodu u istoriji ratovanja...
ROBERT MekNAMARA Minisar odbrane Da. - Mnogo više nego što je ikad palo na Berlin... ili Tokijo
i da je jedina njegova odbrana DMZ-a koja zaustavlja ovu agresiju gore
koju Severni Vijetnam pokušava da sprovede,
je bombardovanje njihovih artiljerijskih položaja.
Da. - I da bi bilo samoubilački zaustaviti bombardovanje
kao što ovi idioti pričaju. - Da. Kad neko kaže da treba zaustaviti bombardovanje
onda zapravo govori, "Ubijte još američkih marinaca."
To je sve što znači. - Da.
Ako sada prekinemo bombardovanje, bez da oni razgovaraju
i bez ikakvog reciprociteta sa njihove strane,
to samo znači da ćemo ubiti više Amerikanaca, to je sve. - Da.
Niti tekuće bombardovanje Severa,
niti koncentrovanje bombardovanje oko DMZ-a,
niti ponude iza scene učinjene od predsednika Džonsona da ga zaustavi
nisu imale ikakav vidljiv uticaj na Le Zuana
i ostale ljude koji su vodili Severni Vijetnam.
Ali je i Le Zuan, kao i Lindon Džonson,
bio u nevolji tog leta.
Rat sa Amerikancima je doneo malo toga osim krvavog ćorsokaka.
Neki komandanti Vijet Konga na Jugu
zamerili su Hanoju na insistiranju za održavanje njihove taktike.
Mnogi severnovijetnamski civili su bili umorni od rata
i od bombardovanja koje je poremetilo njihove živote
i uništilo toliko mnogo njihove infrastrukture.
Najpoštovanije osobe u zemlji,
Ho Ši Min i Vo Vin Đap, su tražili strpljenje,
u nastavku rata iscrpljivanja, za koji su verovali,
da će se isplatiti na kraju.
Sovjetski i kineski pokrovitelji su nudili suprotstavljene savete, kao i obično.
Da utiša kritike i izađe iz ćorskokaka,
Le Zuan je počeo da osmišljava i promoviše
novu i riskantniju verziju plana za pobedu
koji je pokušao 1964.
Nazvao je to "OPŠTA OFANZIVA, OPŠTI USTANAK."
Severnovijetnamske i jedinice Vijet Konga će pokrenuti
desetine koordinisanih napada na južnovijetnamske gradove
i mesta i vojne baze.
Ta ofanziva će, Le Zuan je verovao,
podstaknuti masovni ustanak civila.
Ovi simultani napadi će uništiti režim u Sajgonu
i neće ostaviti Vašingtonu drugu opciju osim da se povuče.
HUJ DUK Severni Vijetnam Mislim da je Le Zuan bio potpuno uveren u pobedu.
Hanoj se pripremao da preuzme vlast na Jugu.
Odštampali su novac,
i napravili su nove uniforme koje će policija nositi,
kad preuzmu kontrolu nad gradovima na Jugu.
VIN NGOK Severnovijetnamska vojska Verovali smo da su gradovi bili pod represijom
od Amerikanaca i Južnovijetnamaca
i da su ljudi bili spremni na ustanak.
Lideri su nam rekli da su gradovi kao trudne ribe,
puni ikre.
Trebamo samo malo počešati ribu i sva ikra će se prosuti.
Pričamo o našoj oholosti. Postojala je oholost i na njihovoj strani.
I jednom kad su uverili sebe
DŽEJMS VILBENKS Vojni savetnik da će ovo biti veliki uspeh,
to je bilo nešto što bi neki nazvali ispijanjem vode u kojoj ste se kupali.
Odlučili su da će to biti pobeda, iako je bilo ljudi
Politbiro Hanoj na Jugu koji su govorili, "Ovo nije dobra ideja."
Ali ovi ljudi su bili optuženi za subjektivizam
i u osnovi im je rečeno da ćute i nastave dalje.
Le Zuan je neutralisao one koji su se protivili planu.
Članovi osoblja generala Đapa su bili uhapšeni.
Kao i sekretar Ho Ši Mina.
General Đap je bio lošeg zdravlja.
U julu je poslat u Mađarsku na medicinski tretman.
Ho Ši Min je poslat u Kinu na medicinski tretman u septembru.
Stotine manje istaknutih ličnosti, novinari, studenti,
čak i visoko odlikovani heroji rata sa Francuzima,
su takođe pohapšeni.
Mnogi su bili zatvoreni u starom francuskom zatvoru
koji su američki zarobljenici koji su takođe bili tamo zatočeni zvali
"Hanojski Hilton".
Datum koji je konačno izabran za početak bio je
31. januar 1968,
prvi dan proslave vijetnamske Nove godine,
poznate kao Tet.
Stotine a onda hiljade severnovijetnamskih vojnika
u civilnoj odeći počelo je kliziti na jug
da bi se pridružili desetinama hiljada pripadnika Vijet Konga
koji su već bili tamo.
Iznenada nam je naređeno da pozovemo naše vojnike sa bojišta.
HO HU LAN Severovijetnamska vojska Dobili smo još naoružanja i municije,
pirinač, so, sušenu ribu.
čak i šećer i kondenzovano mleko.
Išli smo na južni front na duže vreme.
Oproštajne ceremonije koje sam video u selu
su bile veoma entuzijastične i organizovane od komunista.
Vojnici su bili tako oduševljeni što idu da se bore na Jug.
Moj nastariji brat je vikao od sreće
kada je prošao lekarski pregled i bio primljen u vojsku.
Neki ljudi iz mog sela koji nisu imali dovoljno težine
stavljali su kamenje u svoje džepove da prođu.
Niko nije bio žalostan.
Niko nije zamišljao da se možda neće
vratiti ili video tragediju koja se sprema.
U pripremama za predstojeću ofanzivu,
Severnovijetnamci su se nadali da će izmamiti američke
i južnovijetnamske snage iz gradova i velikih vojnih baza.
Da bi to uradili, pokrenuće seriju napada
na udaljena uporišta blizu Kambodže, Laosa i DMZ-a.
Ovi preliminarni napadi će postati poznati kao "Granične bitke".
Kon Tien će biti prvi.
U septembru i oktobru,
jedinice Džona Muzgrejva i Rodžera Herisa
su se izmenjivale u odbrani Kon Tiena
dok su Severovijetnamci stezali obruč oko njih.
Jedini način dolaska i odlaska je bio helikopterom.
Kon Tien na vijetnamskom znači "Brdo anđela".
Period na Kon Tienu je bio kao da si u bačvi.
Mi smo bili ribe, a oni su imali sačmaru,
uperili bi je u bačvu i opalili.
I pogodiće nešto svaki put.
Jer je Kon Tien bio tako malo mesto,
i tukli su ga sa tom artiljerijom iz Severnog Vijetnama i nisu mogli promašiti.
Situacija im je bila užasna.
Nisu ih mogli snabdeti ili ukloniti mrtve.
Nikad nisam bio tako uplašen.
Zapravo se zato sada više ni od čega ne bojim.
Mislim... niste mogli ništa da uradite.
Mogli ste samo da slušate zvuk raketa kako dolaze.
I samo se molite da ne padne na vas.
Veliko je pitanje da li ili ne
DŽON LORENS CBS VESTI Severnovijetnamci nameravaju da zauzmu Kon Tien.
Marinci su utrostručili broj vojnika
koji brane uporište, i pomerili su još bataljona
da bi bili spremni za ispomoć.
Sedeo sam u vodi. Spavao sam u vodi.
Jeo sam u vodi jer su naše rupe bile pune.
Mislim da je poplavljeni rov mogao ubiti ranjenika.
Proveli ste dan puneći vreće sa peskom,
pokušavajući da stvorimo barijeru na koju
stavite još jedan sloj, pa onda još jedan sloj.
Dosta blata, krvi... i artiljerija.
Bila je crvena glina tamo.
Stvarno se lepila i mogla vas je zgrabiti i svući vam čizme.
Bilo je teško trčati u toj stvari. A trčanje, kada ste na mestu
kad vas gađaju artiljerijom, trčanje je prilično važno.
Tokom opsade u jesen 1967,
dobijali smo u pošti novinske članke
od naših porodica i u njima smo nazivani Alamom.
Znali smo šta je Alamo bio. Znali smo šta se desilo tamo.
Skoro svakog sata je bio baraž.
Ljudi su kidani na komade, bukvalno na komade.
Nađete... čizmu sa nogom u njoj.
Je li noga crna ili bela? Pa koji... koji je beli marinac bio tamo? Koji crni?
Pa pokušate da se setite i obeležite je i stavite u tu zelenu vreću.
I to je ono što se vraća,
kao marinac Lans, kaplar i tako dalje.
I tako, ali ponekad niste ni sigurni jer je telo
bukvalno bilo rastrgnuto na komade,
i jedina stvar koja je ostala je bila noga ili deo ruke.
Nosio sam kalendar od Kliford Forlou osiguranja.
Moj otac je imao njihovo osiguranje.
I svaki dan sam pobožno obeležavao.
I onda smo u oktobru opet otišli na Kon Tien.
Prestao sam da obieležavati jer sam pomislio, "Ovo je besmisleno.
"Neću doći... neću otići kući. Neću se vratiti kući.
Šta... čemu to?" Pa sam prestao da ih obeležavam.
Imao sam priliku da pozovem moju majku.
Govorio sam majci šta se dešava ovamo
i da ne bi trebala verovati
onome što vidi u novinama i na televiziji, jer gubimo rat.
Rekao sam, "Verovatno me nećeš ponovo videti
"jer smo najsevernije uporište koje su marinci držali.
"Bukvalno smo mogli videti Severni Vijetnam.
Mogli smo videti bljeske kad su topovi pucali na nas."
Rekao sam, "Svi u mojoj jedinici ginu."
"I ja se verovatno neću vratiti."
A moja majka je rekla, "Ne, ti se vraćaš."
"Pričam sa Bogom svakog dana i ti si poseban."
"Ti se vraćaš."
Odgovorio sam, "Mama, svaka majka misli da su joj deca posebna."
Stavljam delove posebnih ljudi u vreće."
Osećao sam kako je majka u stanju poricanja.
Nije želela da se suočiti sa činjenicom
da će njen sin jedinac poginuti u Vijetnamu.
I rekao sam, "Mama, ovo nije šala. Svi umiru ovde."
"Svi umiru." A ona je rekla, "Ti nećeš umreti. Ti nećeš."
Zadnja stvar koju mi je rekla je bila, "Bog ima plan za tebe."
Rekao sam, "Da, tako je." I prekinuo sam vezu.
Gdine Stout, kad ste bili u Vijetnamu?
DENIS STOUT Armijski reporter Bio sam u Vijetnamu od septembra 1966
do septembra 1967, jednu godinu.
Sa kojom jedinicom? - Sa 1. brigadom 101. vazduhoplovne.
Tokom vremena koje ste proveli u Vijetnamu,
jeste li lično svedočili ikakvim zverstvima
počinjenim od strane američkih vojnika? - Da, jesam.
Denis Stout iz Feniksa, Arizona, prijavio se
u armiju sa 20 godina, i služio je 9 meseci u borbi.
Ranjen je tri puta i postao je armijski novinar
koji je pokrivao 372. regimentu 101. vazduhoplovne.
Provešće većinu vremena sa jedinstvenim
vodom komandosa zvanim "Snaga Tigra",
Mali, pažljivo birani timovi, sposobni da ostanu u džungli nedeljama,
brzi i smtonosni,
sa namerom da budu "gerila protiv gerile".
Borili su se u 6 različitih provincija,
neprestano trpeći velike gubitke.
Ako ste izgubili najboljeg prijatelja i želite osvetu,
oficir je onaj koji vam kaže, "Ne, ne možeš to uraditi."
A ako to uradiš, biće posledica.
Ali kad oficiri, a to uključuje komandira voda
RIO KOZI Lekar Snaga Tigar i komandanta bataljona ti kaže
da je to ono što trebaš da radiš,
onda stvar potpuno izmiče izvan kontrole.
Neki u MACV-u su se brinuli da će takva slobodna jedinica,
koja radi po svome, biti teška za kontrolu.
Ali general Vestmorlend i komandanti na terenu
su im se divili zbog njihove pouzdane svireposti.
U leto 1967, "Snaga Tigra" je poslata u plodnu Song Ve dolinu.
Čitava populacija je već bila poterana
iz njihovih domova i saterana u izbegličke logore.
Ali su se neki vratili da nastave sa radom na poljima kao što su uvek radili.
Dolina je zvanično bila proglašena za "zonu slobodne vatre",
i oficiri Snaga Tigra su to shvatili doslovno.
"Tamo nema prijateljskih", jedan poručnik je rekao svojim ljudima.
"Pucajte u sve što se mrda."
Tokom perioda od 7 meseci, ubili su na desetine nenaoružanih civila.
Među njihovim žrtvama su bila dva slepa brata,
stari budistički monah, žene, deca i stari ljudi
koji su se krili u podzemnim skloništima
i 3 farmera koji su pokušavali da posade pirinač.
Svi su prijavljeni kao "neprijatelji, poginuli u akciji."
Ta zverstva su počinjena od strane vojnika
iz jedinice kojoj sam bio dodeljen kao reporter
za armijske novine, kao što su...
Snaga Tigra nije bio jedini vod koji je Denis Stout pokrivao,
a koji je prelazio liniju.
Jedan takav incident je bio silovanje i ubijanje vijetnamske devojke.
Zarobljena je i zadržana na ispitivanju.
Tokom dva dana je silovana, a onda, trećeg dana ujutro je ubijena.
Je li bila silovana od strane više osoba?
Da, svi osim bolničara i mene i možda još jednog čoveka iz voda.
Jeste li protestovali? Jeste li ikako pokušali da ih zaustavite?
Da. Nakon incidenta, požalio sam se
bataljonskom prvom podoficiru, a njegova reakcija je bila da
se takva vrsta stvari dešava u svim ratovima,
i da to ne pominjem, jer je to bila česta pojava.
Kasnije sam otišao kapelanu,
rekao mu za to, on je sam sproveo istragu,
saznao da je to bila istina i došao kod mene sa prvim podoficirom.
On je onda rekao da,
rekao je kapelanu da se drži religije,
poslao ga napolje i rekao mi da ćutim,
i da se ne moram vratiti iz naredne operacije.
Godinama kasnije, još jedan vojnik je istupio
prerezali su joj grlo i ubili je odsekli su joj uši sa još više optužbi za ratne zločine,
ubili smo 10 farmera i prestali da pucamo i armijska istraga će naći valjanu osnovu
skalpirali su NVA vojnika da optuži 18 pripadnika jedinice za ubistva ili napade.
Ali nikakve optužnice nisu nikad podnete.
Zvanični zapisi su zakopani u arhivama.
Svi su oni trebali otići u zatvor.
Bili su krivi za ubistvo. I tačka.
U isto vreme, osećao sam da je taj incident,
DŽEJMS VILBENKS Vojni savetnik za koji mislim da je odstupanje, ne pravilo, ocrnio sve veterane,
i da ima stotine hiljada veterana koji su obavljali svoju dužnost,
časno koliko je god to bilo moguće,
i oni su ocrnjeni istom četkom.
Jedna od stvari koje sam naučio u ratu je da
mi nismo vladajuća vrsta na planeti jer smo ljubazni.
KARL MARLANTES Marinci Mi smo veoma agresivna vrsta. To je u nama.
Ljudi puno pričaju o tome, "Vojska pretvara"
"decu u ubilačke mašine" i tako te stvari.
Uvek sam tvrdio da je to samo završetak škole.
Ono što nam je donela civilizacija je da smo naučili da sprečimo
i zauzdamo ove agresivne tendencije.
I mi moramo da ih prepoznamo.
Brinem o celoj zemlji koja to ne prepoznaje.
Zato jer pomislite koliko smo puta upadali u škripac kao nacija
jer smo mi uvek dobri momci.
Ponekad, mislim da ako mislimo da nismo uvek bili dobri momci,
zapravo bi možda ušli u manje ratova.
Gdine Rubin, kako realno očekujete da zatvorite Pentagon?
Pentagon predstavlja ubijanje ljudi širom sveta.
A Amerikanci nemaju kontrolu nad tim šta njihova zemlja radi.
I doći ćemo tamo u desetinama hiljada,
i blokirati vrata i napuniti hodnike,
pa će rad u Pentagonu prestati.
Jer ono što Pentagon radi treba prekinuti.
Jedina stvar koju treba uraditi sa Pentagonom je da se zatvori.
# Nekada 1942 bio sam član dobrog voda
# jedne noći po mesečini
# kapetan nam je rekao da forsiramo reku,
PAKLA MU NE NE IDEMO # tako je sve počelo
CRNI ČOVEČE: BORI SE PROTIV RASIZMA BELACA... NE VIJETNAMACA # bili smo do kolena u velikom blatu
IĆI ĆU AKO I LINDA PTIČICA IDE # ali je budaletina rekla da nastavimo
Bile su velike demonstracije ili u Njujorku
ili u Vašingtonu svake jeseni i svakog proleća.
Odlučili smo da ćemo ići na demonstracije
BIL ZIMERMEN Antiratni aktivista u Vašingtonu kod Linkonovog memorijala u jesen '67,
ali bismo poveli koliko god možemo ljudi sa tih demonstracija
i odveli ih do Pentagona.
A kod Pentagona, pokušali bi uraditi nešto puno militantnije
nego samo prosto stajati okolo i govoriti protiv rata,
što su ove demonstracije postale.
A kad je došlo vreme da ljudi pođu
od Linkonovog memorijala prema Pentagonu,
VRATITE ODMAH KUĆI NAŠE VOJNIKE! 50.000 ljudi je marširalo.
# Čoveče, pati me, ja vodim.
# bili smo do kolena u velikom blatu
# ali je budaletina rekla da nastavimo
Bil Zimermen, sada asistent na psihologiji u Bruklin koledžu,
bio je protiv rata od početka.
Onda smo tamo našli koncentrične odbrambene krugove
koji su bili postavljeni oko Pentagona da nas drže na distanci od zgrade.
Gurali smo ih, rušili smo njihove ograde.
Radio sam tog vikenda.
LESLI GELB Pentagon Sekretarice koje su radile oko mene su bile prestrašene na smrt...
šta će ovi demonstranti da urade.
Mislile su da će ući u zgradu i da će ih silovati.
Neki od njih su zapravo prešli preko zidova.
Bio je to osećaj revolucije.
# bili smo do kolena u velikom blatu ali je budaletina rekla da nastavimo
Bog zna šta bi radili da smo ušli u zgradu.
Neki ljudi, hipici, su rekli da će levitirati zgradu.
Drugi ljudi su želeli da počine vandalizam u zgradi.
Ostali ljudi su želeli da distribuišu antiratnu literaturu
u zgradi, da pričaju sa ljudima.
Sama ideja ulaska u komandu vojske Sjedinjenih Država...
Bilo je to prvi put da su se antiratni demonstranti konfrontirali
sa aktivnim vojnim osobljem.
Nismo ih smatrali neprijateljima. Smatrali smo ih žrtvama rata.
Ali smo počeli da posmatramo našu vladu... kao neprijatelja.
Predsednik Džonson je verovao da je međunarodni komunizam
bio nekako iza demonstracija.
Naredio je direktoru CIA da izađe sa dokazima,
i bio je besan kad ih ovaj nije našao.
4. novembar, 1967
DVAJT AJZENHAUER LINDON DŽONSON Bivši US predsednik US predsednik Gdine Predsedniče? - Da.
Ovde general Ajzenhauer. Kako ste gdine predsedniče?
Dobro sam s obzirom na okolnosti.
Ali smo upravo imali pakao i ove studente,
rekao sam Huveru da se pobrine za njih.
Došli su da marširaju ovde i uhapsili smo 600 njih,
i 29 njih su prošli prilično gadno.
Otkrili smo da je većina njih mentalno bolesna.
Huver je uhapsio njih 256 koji su izbegli regrutaciju.
Pa imamo posla sa mentalnim problemima,
mislim da previše govorimo
o građanskim slobodama i ustavnim pravima pojedinaca, a nedovoljno o pravima masa.
Zato to moramo. Slobodno smo izabrani i trebamo stajati iza njih.
Mislim da vaša vlada ima problem generale.
Mislim da je u... ne želim ovo reći. Ali mislim da smo u većoj opasnosti
od tih levičarskih uticaja sada
nego ikad u zadnjih 37 godina koliko sam ovde.
I oni deluju i unutar moje partije.
A Bobi misli da će dobiti nominaciju.
Alard Lovenštajn, 38-ogodišnji advokat iz Njujorka,
je delio antiratni zanos demonstranata,
ali je verovao da je najefikasniji način prekida borbi
bio rad unutar političkog sistema,
a ne izvan njega.
Rešenje, rekao je, bilo je u zaustavljanju Lindona Džonsona
da ne dobije drugi puni mandat kao predsednik.
Putovao je čitavu godinu po zemlji
tražeći nekoga voljnog da izazove predsednika
na dolazećim primarnim izborima Demokrata.
Tražio je to od senatora Roberta Kenedija iz Njujorka,
koji je počeo da kritikuje Džonsonovu administraciju zbog rata.
Tražio je to od generala Džejmsa Gavina.
Tražio je od senatora Džordža MekGaverna iz Južne Dakote.
Svi su ga odbili.
Lovenštajn je nastavio da traži.
U Fort Siliju, Oklahoma, 17. novembra 1967,
prijatelji i porodica palog vojnika su se okupili na sahrani,
jednoj od 5 sahrana vojnika koje su se tamo održale tog meseca.
Narednik Paskal Kliru Pulov
je poginuo dok je pokušavao da odvuče jednog svog ranjenog čoveka
sa bojnog polja blizu sela Lok Nin.
Bio je izuzetan vojnik,
odlikovan je Srebrenom zvezdom u 2. Svetskom ratu,
još sa dve u Koreji i odlikovan je četvrti put posthumno,
za njegovu hrabrost u Vijetnamu.
Pripadao je Kajova Indijancima.
On i njegova 3 sina su bili među
42.000 Indijanaca će služiti u Vijetnamu,
najveći procenat ljudi na službi iz neke etničke grupe
u Sjedinjenim Državama.
Udovica Paska Pulova je govorila na ceremoniji.
"On je sledio put velikih poglavica," rekla je.
"Njegov narod mu odaje počast i najveće poštovanje.
"Dao je svoj život za ljude i zemlju"
"koju je tako mnogo voleo."
# Kad se ispostavi da je istina laž
# i sva radost u tebi zamre
# zar ne poželiš da nekoga voliš?
# Zar ne setiš potrebu da nekoga voliš?
# Želiš li da nekoga voliš?
# bolje nađi nekoga da voliš
# voliš
Nisam čuo reč "hipi" dok nisam došao na Kon Tijen
i dobili smo Plejboj, neko je dobio Plejboj u pošti,
što nam je očito bilo vrlo važno.
DŽON MUSGREJV Marinac Tamo je bio članak o Hajht-Ašburiju
i slike cura kako trče bez grudnjaka, slobodna ljubav.
I tamo su bili hipiji. Mislili smo da je "hip pi" jer je imalo dva "p".
Znate, "Idem kući i biću jedan od tih hip pija
jer cure ne nose odeću. I one će voditi ljubav sa bilo kim."
Čak sam i ja mogao poentirati.
Ali jedina informacija koju sam imao
o mirovnom pokretu je dolazila iz "Zvezda i pruga".
I to nisu bile objektivne novine. (zvanične vojne novine SAD)
I tako sam ih mrzeo pre nego što sam znao išta o njima.
Monsunske kiše su nastavile da čine život jadnim
za Džona Muzgrejva i ostale marince u Kon Tijenu.
Ali početkom novembra, najgore granatiranje je završilo.
Američki vazdušni napadi, artiljerija i mornarička vatra
su uzeli strašan danak neprijatelju koji ih je okruživao.
Pre zore 7. novembra, dve čete iz jedinice Muzgrejva
su bile poslate oko kilometar u unutrašnjost
severozapadno od baze da je očiste ponovo.
Otišli smo u zonu gde je bila stara živica
koja je rasla zajedno sa džunglom.
Jako teško da se vidi daleko.
Na čistom području, iskočila su tri NVA vojnika
i počeli su rafalno pucati iz njihovih AK-47 a onda su zbrisali.
Komandir čete lično je rekao, "Želim njihova tela."
"Donesite mi njihova tela." Sve je u vezi sa brojanjem tela, u redu?
Rekli smo, "Čoveče, ovo je staro kao Kaster."
"Ovi ljudi se pokazuju da nas uvuku u zasedu."
"Poručniče, ne radite ovo"
"Molimo vas, ovi ljudi su mamac."
Kapetan kaže, "Moramo krenuti. Moramo ići."
I... otišli smo.
Ne mogu vam reći puno o zasedi.
Bio sam jedan od prvih koji je pogođen. Jedan metak me oborio.
Moj grenadir je bio oboren, i pokušavali smo ga vratiti.
Marinci, od prvog dana na obuci,
uče da marinci ne ostavljaju svoje mrtve,
i oni nikad, nikad ne ostavljaju svoje ranjene.
I zato sam živ danas.
Prvi čovek koji je došao do mene... ležao sam potrbuške...
sagao se i stavio ruke pod moja ramena
i podigao me a taj mitraljez nije bio daleko,
bio je nekoliko metara od mene.
Bila je to vrlo bliska zaseda. To je bila tučnjava.
Opalio je rafal u moja prsa koji me je oduvao
iz ruka tog marinca i pogodio je i njega.
Još jedan hrabri mladi marinac, 18 godina star iz Luizijane,
to mu je bila prva borba, video je šta se desilo
i ipak je došao po mene.
Posegnuo je za mnom i bio je upucan, mislim u podlakticu.
I ležao je pored mene.
Sad imam rupu u mojim prsima dovoljno veliku da stane šaka.
Umirem i znam to. I čujem to užasno vrištanje,
i pokušao sam da shvatim ko vrišti tako, jer je zvučalo tako...
I onda sam shvatio da sam to bio ja.
Kada su počeli da nas vuku, gonili su ih
Severnovijetnamci, i oni bi nas spustili
i legli na nas. Znali su... da obojica umiremo.
Grenadir je bio ranjen u grudi sa desne strane.
Znali su... da smo obojica mrtvi.
Ali smo i dalje bili živi. Oni nas neće ostaviti.
Pre bi poginuli nego da nas napuste.
Pokrivali su nas svojim telima i uzvraćali vatru na NVA
i skočili bi i odvukli nas malo dalje i onda bi nas spustili i legli na nas.
Stalno sam im govorio da me ostave. I to sam i mislio. Mislio sam.
Ali sam se iznenada uplašio da bi me stvarno mogli ostaviti.
Bio sam na trijaži tri puta.
Stariji bolničar je rekao,
"Upucan je kroz srce ili pluća. Ne mogu ništa učiniti za njega."
I samo se okrenuo. Pomislio sam, "Dobro".
Onda je došao helikopter. I ubacili su me u pticu.
Bolničar na ptici me opkoračio, stao iznad mene,
i pogledao me, a onda je pogledao mitraljesca na vratima
jer nije mogao raditi na meni. Bio sam mrtav čovek.
Onda su me odvezli u Delta Med u Donga Hau.
Pomislio sam, "Dobro, uspeo sam da dođem dovde."
Došao je taj lekar i pogledao me i bio sam pri svesti.
Lucidan sam. Proverio je par stvari.
Imao sam tu veliku rupu u meni. Pogledao me je u oči i rekao,
"Koje si vere marinac?" Rekao sam, "Protestant."
Rekao je, "Dovedite kapelana. Ne mogu mu pomoći."
I otišao je odatle.
Drugi hirurg je ušao i pogledao me,
i odgojen sam da uvek budem fin sa ljudima.
Kad me je pogledao, nasmejao sam mu se i klimnuo glavom.
Rekao je, "Zašto neko ne pomogne ovom čoveku?"
I iznutra sam mislio, "Da, zašto neko ne pomogne ovom čoveku?"
Kada su me uspavljivali, pomislio sam,
"Dečko, ovo je stvarno to," znate.
I bilo je nekako, "Dobro Bože,"
"u ruke tvoje predajem dušu moju."
I mislio sam da je to bilo to.
A kad sam se probudio na intenzivnoj nezi,
a šta je bila pretvorena polukružna limena baraka,
pomislio sam, "Sveca mu."
Samo nisam mogao... nisam mogao da verujem u to.
Tri američka aviona su srušena juče iznad Hanoja
i bar dvojica pilota su zarobljena.
Jedan od njih je poručnik Džon MekKejn III,
sin američkog komandanta mornarice u Evropi.
Sećam se da je bila nedelja.
Nebo nad Hanojem je bilo puno aviona i dosta ih je oboreno.
Piloti su se obično katapultirali daleko,
ali je ovaj pao prilično blizu mesta gde je bombardovao.
Video sam to sve iz naše ulice.
BAO NIN Hanoj Iako je bombardovanje još trajalo, istrčali smo da uhvatimo pilota,
ali kad smo stigli, vojnici su ga već uhvatili.
Dosta američkih pilota je zarobljeno,
ali ime Džona MekKejna je objavio radio.
Hanoj je bio tako zadovoljan što su uhapsili sina američkog admirala
da su dozvolili francuskom novinaru da intervjuiše MekKejna u bolnici.
Imao je polomljene kosti i nije dobio ni aspirin za bol.
Kako vam je ime? - Poručnik Džon MekKejn.
Koliko naleta ste imali pre ovog zadnjeg? - Oko 23.
U kojim okolnostima ste srušeni?
Leteo sam iznad grada Hanoja,
i bombardovao sam i bio sam pogođen... ili raketom
ili sa protiv-avionskom vatrom, nisam siguran sa čim,
i avion je nastavio ravno dole,
i katapultirao sam se... i polomio... nogu i obe ruke
i pao sam u jezero, spustio sam se padobranom u jezero.
Pokupljen sam od Severnovijetnamaca
i odveden do bolnice, gde sam skoro umro.
Želeo bih samo da kažem...
mojoj ženi...
da ću biti dobro...
i da je volim... i da se nadam da ću je videti skoro.
Nakon intervjua, MekKejn je bio pretučen
jer nije izrazio dovoljno zahvalnosti onima koji su ga zarobili.
Kroz čitavu jesen 1967, Severnovijetnamci
i Vijet Kong su nastavili seriju "Graničnih bitaka"
pripremajući njihovu iznenadnu ofanzivu,
koja je još bila mesecima daleko.
Kon Tijen, gde je Džon Muzgrejv bio ranjen, je bio prvi.
Onda je na red došla baza ARVN-a u Song Beu.
Južnovijetnamsko uporište blizu
centra provincije Lok Nin je bila iduće.
Ovde su velike jedinice Severnovijetnamaca
i Vijet Konga pokrenule usklađeni napad,
i borile su se 5 dana da zadrže teritoriju koju su osvojili,
nešto što nikad ranije nisu radili.
Američki komandanti su bili zbunjeni.
Onda su početkom novembra do MACV-a došli izveštaji
da je 5 severnovijetnamskih regimenti i bataljon Vijet Konga,
oko 7.000 ljudi ukupno počelo da se okuplja na Centralnim visoravnima
ponovo oko kampa specijalnih jedinica Dak To.
Među severnovijetnamskim vojnicima je bio Vin Tan Son,
koji je bio toliko željan borbe da je napunio
džepove kamenjem da prođe fizičku proveru.
Strategija naših komandanata je bila
da namamimo Amerikance tamo gore,
VIN TAN SON Severnovijetnamska vojska da ih možemo uništiti na Centralnim visoravnima.
Kako je NVA rasporedila svoje snage,
Vestmorlend je poslao njegove u Dak To,
tačno ono što je neprijatelj želeo da uradi.
Među Amerikancima su bili ljudi iz elitne 173. vazdušnodesantne,
Vestmorlendove "Vatrogasne brigade".
Imali smo opšti osećaj da se ne možemo vratiti nazad
ako se tamo nešto veliko ne bude dešavalo.
MET HERISON Vojska Znali samo da je ta zona bila puna Severnovijetnamaca,
i da oni neće izbegavati kontakt sa nama,
već da će oni morati da imaju kontakt sa nama.
Poručnik Metju Haris je sada bio
u četi Alfa 2. bataljona,
istoj pešadijskoj četi koja je upala u zasedu
i žestoko razbijena u junu na obroncima Brda 1338,
samo 20 kilometara istočno.
Ovo nije bilo kao Vijet Kong gde ako ih možete naći, možete ih ubiti.
Naš problem nije bio da ih nađemo.
Naš problem je bio šta da radimo onda kad ih nađemo.
174. regimenta NVA je čekala.
Vin Tan Son i njegovi ljudi su se već ukopali na višem tlu
za koji su znali da će Amerikanci hteti da njime dominiraju:
Brdo 875.
Došli smo tamo mesec ranije
da kopamo zaklone, bunkere i rovove oko brda.
Ljudi su nas pitali,
"Ova šuma je tako mirna i prelepa, zašto smo ovde?"
Rekli smo im, "Nastavite da radite. Oni će doći."
U nedelju ujutro, 19. novembra 1967,
četama Alfa, Čarli i Delta je bilo naređeno da zauzmu Brdo 875.
Met Herison je bio ranjen u ranijoj borbi
i nije mu bilo dozvoljeno da krene sa svojim ljudima.
Zabrinuto je pratio njihov progres preko radija.
Teška artiljerija i naleti aviona F-100 su sravnili padinu ispred njih,
i bili su namenjeni da unište neprijateljske pozicije
pre nego što im padobranci i dođu u domet.
Vrha Brda 875 je bio go.
Tamo nije ostalo drveća.
Amerikanci su ih uništili.
Kad su bombe pale, mi smo bili bezbedni u našim bunkerima.
3 čete su se pele uz padinu,
Čarli i Delta na čelu,
a Alfa na začelju.
Padobranci su oprezno stupili na čistinu
ispunjenu palim drvećem od bombardovanja tog jutra
i samo oko 300 m od vrha.
Dok su se peli uz brdo, nismo otvarali vatru.
Prošli su samo 5 m od naših rovova.
Kad smo mogli videti njihova lica, povikali smo "Otvori vatru!"
Hiljade metaka iz automatskog oružja je zaparalo zrak.
Kineske ručne granate su se kotrljale i odskakale niz padine.
Amerikanci su potražili zaklon gde su mogli iza palog drveća,
grebući zemlju svojim šlemovima,
pokušavajući da iskopaju zaklone.
Čete Čarli i Delta su bile priklještene
i razbijene na komade.
U međuvremenu, blizu podnožja brda,
ostali neprijateljski vojnici su iznenadili četu Alfa otpozadi.
Najpre su primećeni kako se kreću kroz drveće
od strane vojnika iz Bronksa po imenu Karlos Lozada.
Dok su se ljudi iz njegove čete pentrali uz brdo,
noseći ranjene sa sobom,
Lozada im je obezbedio odstupnicu,
pucajući iz mitraljeza M-60 sa kuka,
dok ga metak nije pogodio u glavu.
Posthumno će biti odlikovan Medaljom časti.
Kod kuće je bitka punila noćne vesti.
Bitka kod Dak Toa traje već 19 dana,
i već se ubraja u najkrvavije kampanje Vijetnamskog rata.
Još nema nikakvih znakova popuštanja. Preko vikenda, 3 čete
173. vazdušnodesantne brigade su krenule niz ovu rečnu dolinu,
u koju se Severnovijetnamci redovno ubacuju,
dok nisu došli do brda 875.
Onda su došli pod tešku vatru sa brda.
2 od 3 čete su napale brdo,
3. je ostala kao zaštitnica. Naišli su...
Do ranog popodneva, te 3 čete su bile u osnovi obezglavljene.
Komandiri četa su bili mrtvi;
većina oficira i podoficira je bila mrtva.
Preživeli iz sve 3 čete su se sakupili na čistini
i uradili su sve što su mogli da postave kružnu odbranu.
Američke bombe i napalm su udarali u neprijateljske položaje
dok nije postalo previše tamno da bi se videlo.
Napalm je progutao naše rovove
i goreo je kao đavo.
Većina naših položaja je potpuno izgorela.
I sam sam goreo.
Moje lice, nos, ruke i noge su bili zapaljeni.
Postao sam baklja. Trčao sam okolo.
Moji vojnici su bacili blato na mene da uguše plamen.
Onda je još jedan američki avion zagrmeo i ispustio 2 bombe.
Jedna je pala među skrivene neprijateljske trupe.
Druga je pala direktno na Amerikance.
U deliću sekunde, 42 vojnika su poginula.
Gadno ranjeni poručnik je uspeo da nađe isparavan radio.
"Ne više jebenih aviona," povikao je.
"Ubijate nas ovde gore."
Borbe na padini brda su se nastavile.
Ljudi su ostali bez vode, počelo je nestajati municije.
Helikopteri koji su pokušali da donesu provijant su oboreni.
Idućeg dana, Met Herison je uspeo da stigne helikopterom.
To je bio haos.
To je bila gomila momaka koji su iskopali tunele iza drveća.
To su bili ljudi koji su bili bez vode dva dana na toj vrućini.
I skoro svaki od njih je bio ranjen.
Svuda oko njih su bila tela,
ljudi koji su bili upucani ili raznešeni.
Bio je to treći krug pakla.
23. novembra, dva sveža bataljona 173.
su konačno uspela da izađu do vrha,
za koji je toliko mnogo poginulo.
Ali noć ranije, preživeli vojnici Severnog Vijetnama
su se spustili sa druge strane i nestali u Kambodži i Laosu.
Nadležni su odlučili da bi bilo važno za naš moral da mi
učestvujemo u zauzimanju vrha brda.
Od čete od 120 ljudi koja je pošla, ostalo je 26,
i svih 26 je bilo ranjeno.
Onda su Herison i njegovi iscrpljeni ljudi
bili prebačeni helikopterom na vrh još jednog brda.
Bio je Dan zahvalnosti.
Činuk helikopteri su sleteli sa neba,
noseći velike kontejnere vruće ćuretine, pire krompira i sosa od brusnice
da 173. može imati njihov obrok za Dan zahvalnosti.
Ako postoje neka udaljenija ili opasnija mesta
da se provede Dan zahvalnosti u Vijetnamu od ovoga,
onda ih većina ljudi ovde nije nikad videla.
Tamo je bio TV kamerman i reporter koji nas je koristio kao pozadinu.
Sećam se da sam čuo da reporter recituje,
"Danas je 23. novembar, Dan zahvalnosti,"
i bio sam zbilja besan.
Kao da smo bili zabavljači.
107 Amerikanaca je poginulo zauzimajući Brdo 875;
još 282 su ranjena. 10 ih je nestalo.
Broj severnovijetnamskih žrtava je nepoznat,
ali se smatra da su njihovi gubici bili ogromni.
U junu, Met Herison je izgubio dva klasića sa Vest Pointa na Brdu 1338.
Izgubio je još dvojicu na Brdu 875.
Od 8. sa kojima je služio u 2. bataljonu,
4 su sada bila mrtva, a 2 ranjena.
Zauzimanje visova u gustoj džungli uzduž granice Laosa i Kambodže
nije postiglo ništa ni od kakve važnosti.
Bitka za Brdo 875 je bila, po mom današnjem mišljenju,
mikroskosmos onoga što smo radili i šta je bilo pogrešno u Vijetnamu.
Nije bilo razloga da zauzimamo to brdo.
Bukvalno smo došli na vrh brda oko podne 23. novembra
i sedeli tamo, ne znam, pola sata, sat,
samo da se nekako okupimo i prikupimo sve.
Činoki su došli i odvezli nas sa brda.
Sumnjam da je ijedan Amerikanac bio na Brdu 875 od 23. novembra.
Postigli smo ništa.
Sada počinje nova faza.
Dostigli smo važnu tačku gde počinje da se nazire kraj.
Dok su se Met Herison i njegovi ljudi borili za Brdo 875,
Džonsonova administracija je bila usred "Ofanzive Uspeha,"
marketinške kampanje koja je imala za cilj da podupre podršku za rat
i za način na koji se vodio.
MACV je objavio nove i iznenađujuće niske procene neprijateljskih snaga
da pokaže koliko štete su im SAD nanele.
To je bilo samo dve trećine sume koju je sugerisala CIA,
jer je nakon ogorčene i dugačke debate iza scene,
Vestmorlend odabrao da eliminiše povremene gerilce,
farmere, starije ljude, žene, čak i decu,
koji su pomagali da se polože mine, bombe i zamke
koje su uzrokovale više od trećine svih američkih gubitaka.
General Vestmorlend je takođe rekao štampi
da je impresivni broj tela koje su njegovi podređeni prijavili
bio "vrlo, vrlo konzervativan".
Verovatno predstavlja, rekao je,
"50 % ili manje neprijatelja koji su ubijeni."
Ambasador Elzvort Banker se pridružio horu,
koristeći metaforu korištenu prvi put 13 godina ranije
od strane francuskog komandanta u Vijetnamu,
malo pre njegovog velikog poraza kod Dijen Bijen Fua.
Mislim da počinjemo da naziremo svetlo na kraju tunela.
Gdine ambasadore, pričate o svetlu na kraju tunela. Koliko je dug tunel?
Mislim da ne možemo postaviti
ovo u određen vremenski okvir, u ovakvoj situaciji.
PODRŽITE NAŠE MOMKE U VIJETNAMU
Džonsonova "Ofanziva uspeha" je uspela.
Broj Amerikanaca koji su verovali da Sjedinjene Države
čine pravi progres u ratu je rastao.
Ministar odbrane Robert MekNamara
nije uzeo učešća u kampanji.
Postao je tako razočaran ratom
za koji je uradio tako puno za planiranje i njegovo produženje
da je napisao još jedan tajni memorandum predsedniku,
savetujući Džonsona da zamrzne broj vojnika,
prepusti kopnene operacije Južnovijetnamcima,
i da zaustavi bombardovanja Severnog Vijetnama
"u cilju da se dođe do pregovora."
Nema razloga da se veruje, MekNamara je pisao,
da bi produžetak "nanošenja teških žrtava,"
"ili teškog kažnjavanja bombardovanjem,"
"bio dovoljan da razbije volju Severnovijetnamaca i Vijet Konga."
"Nastavak našeg sadašnjeg smera delovanja u jugoistočnoj Aziji"
"bi bilo opasno, koštalo bi nas života,"
"i bilo bi nezadovoljavajuće za američki narod."
Džonson nikad nije odgovorio.
Umesto toga, sredio je da MekNamara postane predsednik Svetske banke.
MekNamara će ćutati o sumnjama koje je gajio
od početka kopnenog rata u narednih 28 godina.
Njegov naslednik na čelu ministarstva odbrane će biti Klark Kliford,
istaknuti vašingtonski advokat i poverljivi savetnik demokratskih predsednika,
za koga je Džonson bio siguran da će podržavati rat.
Studenti Harvarda...
U međuvremenu, godinu dana duga potraga Alarda Lovenštajna
ze demokratskog izazivača predsednika
je konačno uspela.
30. novembra 1967, senator iz Minesote, Judžin MekKarti
je objavio svoju kandidaturu.
Ovo je pitanje koje će držati
ljude u zemlji u kampanji za izbore 1968.
Do kraja 1967,
20.057 Amerikanaca je poginulo u Vijetnamu.
Došlo je vreme, general Vestmorlend je rekao,
za "opštu ofanzivu na svim frontovim".
Ali je neprijatelj bio udaljen samo mesec dana
od sopstvene opšte ofanzive.
prevod i obrada dragans
"Paint in Black" Roling Stonsi
# Vidim crvena vrata, želim da su obojena u crno
# Bez boja, želim da se oboje u crno
# Vidim devojke koje šetaju u letnjim haljinama
# Moram okrenuti glavu dok moja tama prođe
# Vidim red auta i svi su oni obojeni u crno
# Sa cvećem i svojom ljubavi, oba se nikada neće vratiti
# Vidim ljude kako okreću svoje glave i brzo skreću poglede
# Kao novorođenče, to se prosto dešava svaki dan
# Vidim da je duboko u meni moje srce crno
# Vidim svoja crvena vrata i ona su obojena u crno
# Možda ću i ja probledeti i neću se suočiti sa stvarnošću
# Nije lako suočiti se dok ti je ceo svet crn
# Više neće moje zeleno more preći u dublju plavu
# Nisam mogao da predvidim da ti se ovo dešava
# Ako pogledam dovoljno snažno u zalazak sunca
# Moja ljubav će se smejati sa mnom pre no što jutro dođe
# Vidim crvena vrata, želim da su obojena u crno
# Bez boja, želim da se oboje u crno
# Vidim devojke koje šetaju u letnjim haljinama
# Moram okrenuti glavu dok moja tama prođe
# Želim videti to obojeno, obojeno, obojeno, obojeno u crno
Adaptirao na srpski: suadnovic